Теодор Траянов
Лунен воал

chitanka.info

Склонява есенния лес главата си

над рамото на нощна самота,

луната в лъстен танец се понася

на сенчести задремали листа.

Лети, безкраен бял воал развява,

но в миг притихва шеметна игра,

в светливите извиви се явява

отсянката на майската зора:

скръбта говори в царствена осанка,

ням укор мъртви устни е сковал,

в леса по тъмни върхове и гранки

загасва бавно сребърен воал.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.